Denne film er indspillet i Japan.
Historien handler om Townsend Harris, amerikansk generalkonsul-
- som i 1856 blev den første fremmede diplomat i Japan.
Dette er også historien om den smukke geisha Okichi-
- og hendes rolle i Harris' liv.
Det hele begyndte en nat under Obon-festivalen.
Her i den lille fiskerby Shimoda.
En gang hvert år indbyder vi vores forfædres ånder til en fest.
Det var en gammel, munter skik. Megen glæde og meget sake.
Mit navn er Okichi. Det her er min historie.
BARBAREN OG GEISHAEN
Det sorte skib betød fare.
Fremmede truede vores kyst.
Man sendte bud for at advare statholderen.
Tamura var statholder over Shimoda og også min herre.
Han havde betalt for min træning som geisha.
Skibet lå for anker hele natten. De fremmede kom ind ved daggry.
Han siger, at I ikke må gå i land. Han beordrer jer til -
at vende tilbage til skibet, lette anker og forlade japansk farvand.
Hvis ordrer?
Statholderen over Shimoda.
Sig, at jeg er USA's generalkonsul i Japan.
Jeg er her i henhold til den aftale deres shogun -
og kommandør Perry indgik for to år siden.
Han nægter, at aftalen skulle indebære, at De må gå i land.
Jeg agter at gå i land.
Sig, at det er en salut.
En højlydt en af slagsen.
Townsend Harris.
Jeg er Tamura, statholder over Shimoda.
Kender Deres Excellence til den aftale mellem vores lande -
der siger, at der skal være konsul i Shimoda -
hvis et af landene ønsker det?
Hvis begge lande ønsker det.
Hvis Deres tekst lyder sådan, er der sket en fejl i oversættelsen -
eller så er den blevet ændret med vilje.
Jeg vil informere mine overordnede i Edo om det. I mellemtiden...
I mellemtiden behøver jeg en bolig til min oversætter mr. Heusken -
tre kinesiske tjenere og mig selv.
Bemærk, at jeg kun tager imod Dem i egenskab af privatperson.
Det er noteret, at De ikke anerkender mig som amerikansk konsul.
Følg mig.
Et fint sted at blive begravet på. - Vi får i al fald rolige naboer.
Det her er det bedste, vi har at tilbyde.
For to år siden fik kommandør Perry adgang til det hellige Edo.
Siden dengang har vores land været plaget af jordskælv og tyfoner.
Vi har mistet hjem, afgrøder og kære venner.
Uvidende folk tror, at det var et guddommeligt tegn -
på at vi ikke bør ændre vores urgamle skikke.
Ingen person og intet land forbliver uforandret.
Det her er fint.
Hjem kære hjem.
Der vajer fanen, mine herrer. For første gang her i imperiet.
Mr. Harris, De må enten hæve dørkarmen eller afkorte benene.
Han siger, at I skal tage flaget ned.
Så gør vi det.
Han siger, at det ikke må hejses igen.
Sig, at det vil blive hejst igen.
På højtider, både vores og deres.
Og på andre tidspunkter, som når vores skib lægger til eller sejler ud.
"Undgå amerikanerne. Sælg ingenting til dem."
Det var Tamuras ordrer. Harris skulle tvinges væk.
Der var ikke plads til udenlandske barbarer i Japan.
Mr. Harris. - Deres Excellence.
Jeg vil protestere mod, hvordan min husstand behandles.
Vi kan ikke engang købe mad.
I kan købe af alle, som vil sælge.
Og de bliver ikke straffet af Dem?
De har ikke ret til at protestere, mr. Harris. De har ingen stilling her.
Deres Excellence, kan vi stoppe med det vås om min officielle titel?
Hvis Deres version af aftalen mellem vores lande passede -
aftalte vi at indgå en aftale om og hvornår vi indgår en aftale.
Hvem skriver under på sådan noget vrøvl?
Aftalen kom i stand under trusler fra kommandør Perrys kanoner.
En sådan aftale har ingen værdi.
Har De glemt, hvorfor Perry kom hertil?
Skibbrudne sømænd blev halshugget.
Intet skib kunne lægge til i Japan. Ikke engang for at fylde vand på.
Vi vil bare være i fred.
Deres Excellence, Deres land ligger ved hele verdens vejkryds.
Stadig flere fra både vest og øst får et voksende behov for den vej.
Hvis I med jeres ønske om at isolere jer-
nægter at gøre vejen tryg for fredelige rejsende -
vil resten af verden behandle Japan som landevejsrøvere.
Sande japanere ser hellere, at landet går under i ild -
end at det korrumperes af udlændinge og rådner op indefra.
Deres Excellence, der er fanatikere i alle lande -
men hvis de fleste i jeres regering ikke var fornuftige, var jeg ikke her.
Med håb om, at det behager Dem, giverjeg Dem hermed et brev -
adresseret til Deres shogun, med en ydmyg anmodning om -
at min stilling som konsul bliver anerkendt.
Tamura var bekymret.
Han havde hørt fra Edo.
Der var stor uenighed mellem dem, som vil åbne Japan for andre -
- og dem, som modsatte sig det.
Til sidst kom der et brev.
Tamura skulle holde Harris i Shimoda til aftalen var på plads.
Og om muligt sørge for, at han var tilfreds.
Salt flæsk igen. - Det er alt vi har tilbage.
Det sørgede vores ven Tamura for.
Undskyld, jeg spørger, mr. Harris, men har De fjender blandt Deres chefer?
Tværtimod. Den her udnævnelse var en ære.
Manden foran dig, Henry, som spiser flæsk og tørt brød -
er et udvalgt sendebud fra præsident Pierce.
Tiden er ikke helt spildt. Vi har ordnet huset.
Lært noget om landbrug og vejret...
Jeg er her ikke for at blive snedker. Eller for at undersøge landbruget.
Mine ordrer fra præsident Pierce var "at forhandle med kejseren..."
Undskyld. Shogun, ikke kejseren.
Ok, "forhandle med Japans shogun angående deres indtræden -"
"- i de frie landes broderskab."
Forhandle? Jeg er ikke engang kommet i nærheden af ham!
Tamura snor sig. Han vil ikke sende mit brev til Edo.
Det er et svært job. Vær tålmodig.
Tålmodighed giver os ikke hjælp fra Perry eller et slagskib.
Der er gået fem måneder. Vi kan ikke engang kontakte Washington.
Jeg begynder at tro, at de er ligeglade.
Sam! Hent min frakke. - Mr. Harris, forhast Dem ikke!
Jeg har fået nok af salt flæsk.
Vores første gæster!
Hvad står der, Henry? - Tamura inviterer os til middag.
Hr. Sendebud, i morgen aften står den ikke på salt flæsk.
De vil vise en geisha-leg.
Jeg takker Deres Excellence for en meget god fest.
Vi fejrer vel Deres anerkendelse af den første amerikanske konsul?
Ingen besked fra Edo om Deres udnævnelse, mr. Harris.
Så hvorfor hædres jeg?
Jeg kan sympatisere med en mand, der er alene i et fremmed land.
Alene, ja, men jeg bærer millioner af amerikaneres ånd med mig.
Hvis der ikke snart kommer besked, tager jeg måske til Edo på egen hånd.
De kommer aldrig forbi muren.
Man kan se mange ubudte gæsters kranier udenfor Edos port.
Jeg har krydset stormfulde have for at nå så langt her.
Tror De, at nogle kranier hindrer mig i at nå helt frem?
Spørg hende, hvad hun laver her på det her tidspunkt.
Nå? - Vores ven Tamura sendte hende.
Hun er her for at gøre vores tilværelse mindre besværlig.
Sig tak og send hende hjem.
Vent, hun kan blive nyttig.
Statholderen vil lære mere om os og vi vil lære noget om Japan.
Hun kan bruge det inderste værelse.
Sig til hende, at hun kan blive. Og bed hende om at løfte hovedet.
Jeg ventede på hans fodtrin.
På at den store mand skulle åbne døren.
Mit hjerte bankede af skræk. Men der forblev stille.
Det var et hus fuldt af mysterier.
Jeg skyndte mig til Tamura.
Jeg fortalte om havet og maskinen, der fik det til at blæse.
Jeg bønfaldt ham om at få lov til at vende tilbage til geishahuset.
Statholderen blev vred. Han sagde, jeg var en dum pige.
Ingen maskine kunne skabe storme.
Det var Harris, der var farlig. Barbarerne planlagde en invasion.
Det var min pligt at gå tilbage. Jeg var geisha og forstod mænd.
Jeg skulle behage Harris på alle måder og holde øje med ham.
Er hun født i Shimoda?
Nej, i en by, der ligger på vejen til Edo.
En bondepige solgt til geishahuset. - Solgt?
Hun var fjorten. En fattig familie.
Hun kunne hjælpe dem når en mand betalte hende "pudepenge".
Har hun søstre?
Alle hendes søstre er vendt tilbage til guderne.
Hun havde det held at blive født i et år, hvor rishøsten var god.
- Arigato. - Do itashimashite.
Ved du hvad, Henry, jeg har set ret smukke danserinder fra Thailand -
og sangerinder fra Kina, men jeg tror, jeg foretrækker Japans geishaer.
Jeg er enig med Dem, herre.
Jeg bliver fuld.
Hun spørger om hun må vise den ærværdige konsul et lille trick.
Sig, at det er i orden.
Meget godt, meget godt. Nu er det min tur.
Det her er en dollar.
Nej, "dollar".
De kan ikke sige L. - Det kan de da.
En amerikansk dollar.
Vi må hjælpe hende med engelsk, Henry.
Se godt efter. Ingenting i ærmerne.
Kunne du lide det? Du får den.
Hun spørger om ørnen på mønten er en af vores guder.
Ikke præcis, men den er stærk. Og omsættelig.
Hun vil gerne, at De gør det igen. - Meget gerne!
Første gang jeg har haft succes med noget i Japan. Se godt efter.
Nej, her.
Modviljen mod udlændingene voksede. De blev generet konstant.
Henry. Kan du tage Okichi ind?
Min hat!
Lad ham beholde den, Henry. Den passer dig alligevel ikke.
Held i uheld. - Hvordan det?
Hvis du ikke var gledet, kunne kunne du have gjort den lille fortræd.
Tak. Arigato.
Godt? - Ja, så sandelig.
Du er i gode hænder.
Ja, så sandelig? - Ja, så sandelig!
Kvinderne i byen vendte mig ryggen.
De så mig som Harris' konkubine.
Jeg var ikke værdig til at bade med dem.
"Rent ud sagt, hr. Minister, så løber jeg panden imod en mur."
"Vi har ikke fået kontakt med deres shogun."
"Det lader til, at de er ubeslutsomme og snor sig."
"Jeg er absolut ikke klar til at give op -"
"- men det kan tage tid før jeg har nogen fremskridt at rapportere."
"Jeg holder Dem underrettet." Og skriv under med "med agtelse".
Det er pragtfuldt. Det hun kan gøre med blomster.
Mr. Harris. Mr. Harris!
Hent flaget, Henry.
Jeg er beæret, Deres Excellence. - Mr. Harris. De må tage flaget ned.
Flaget signalerer til skibet, at der er en konsul her, som kan bistå dem.
Skal jeg gentage, at der ikke er nogen konsul her?
Shimoda er lukket og kampklar. Skibet må ikke lægge til.
Tag flaget ned, hvis I vil hjælpe dem.
Kanonerne er ladt, mr. Harris.
Ohøj der! Velkommen!
Harris. Harris, amerikansk konsul.
Hold Dem på afstand. Vi har kolera ombord.
Hvorfor har I ikke hejst gult flag? - Det faldt overbord med en mytterist.
Har I en læge her? - Nej, ingen læge.
Gud hjælpe os. Vi har tre døde, fem syge og ni dage til Hong Kong.
Hejs sejlet! Let anker!
Har I våben? Skyd dem! De må ikke nå ind på stranden!
Væk! Hold jer væk! Fanden tage jer, væk!
Jer på stranden, rør ikke mændene! Rør ikke ved dem!
De er syge! Hold jer fra sømændene!
Hold jer fra dem! De har smitsomme sygdomme!
Pas på! Forstår I ikke?
Kolera.
Den fejede ind over byen som en løbeild. Næsten alle blev ramt.
De syge var overalt.
Harris gjorde alt han kunne, men bekæmpede koleraen på sin måde.
Mit folk kæmpede på den gamle måde.
Med bønner og afbilleder af den røde sygdomsdæmon.
De døde blev forseglet i tønder, ført til hellig jord og brændt.
Harris kæmpede dag og nat-
- men den nye måde var lige så svag som den gamle.
Dødens dæmon gik fra dør til dør.
Mr. Harris! Mr. Harris!
Undskyld mange gange, hr. Harris.
Hvad tænker I på? - Vi ved ikke meget om kolera, Henry.
Vi ved, at kun ild og frost tager livet af sygdommen.
Og kun Gud kan give os frost.
Henry, forklar at ild er det eneste, der kan redde os!
Før ham væk herfra!
Har du ikke givet mit folk nok plager? Skal du brænde deres huse ned?
Vi gav dem penge til nye huse. - Du er fra forstanden!
Det er den eneste måde at stoppe kolera på. Rensende ild.
Han siger, at vi er fanger. Hvis vi kæmper imod, dræber de os.
Vi skal sendes hjem på det først mulige skib.
Jeg tror, vi kan gå i seng nu, Sam.
Hun sover. Og har ikke kolera, gudskelov.
Læg den der væk. - Dem derude...
Vi er 8000 km hjemmefra.
Hvis de vil skære halsen over på os, kan vi ikke gøre noget ved det.
Skal vi tage en drink, Henry? - Ja.
Have vi haft en uge til, kunne vi have klaret det.
I stedet så vi folk hugge dæmoner itu og dø som fluer.
Ja, Henry. Vi kom hertil for at skabe diplomatiske forbindelser med Japan.
Indtil nu har vi sluppet et koleraskib ind, startet en epidemi -
brændt den halve by ned og blevet sat i husarrest.
Fantastisk liste over meritter. Skål for det.
Ilden brændte koleraen væk.
Dødens tid var forbi.
Byen vendte tilbage til sit stille liv.
Fiskerbådene stod til søs igen.
Selv jeg kom mig.
Okichi, lad mig tage den.
Du må hellere tage den med ro i en tid. Til du er kommet til kræfter igen.
Tak, Henry.
Hvorfor tog vi så meget skrammel med?
Harris, tager De... bøgerne? - Jeg må af sted, Okichi.
Rejse til Edo? - Rejse hjem.
Det første kloge jeg har gjort siden jeg kom til Japan.
Rejse snart?
Ja, ifølge Tamura. Han sætter os på det første det bedste skib.
Men man ved aldrig, hvornår det første det bedste...
Jeg vil ikke rejse herfra, Okichi.
Amerika. Så langt væk.
Ikke så langt væk, at jeg glemmer dig.
Hver gang jeg ser en kvinde med pynt i håret-
husker jeg Okichi og hendes gule kamme.
Hver gang jeg hører lyden af silke, vil jeg tænke på hendes...
Folk her for at hædre Dem!
De takker for, at De reddede deres liv.
Okichi...
Mr. Harris? - Ja?
Statholderen er her. - Er han?
Ja, herre. - Vis ham ind.
Mr. Harris.
Jeg står i gæld til Dem. - Hvorfor det?
Koleraen er forsvundet. De gjorde en god gerning.
Jeg behandlede Dem skidt. - Det ligger bag os. Glem det.
Det kan jeg ikke!
Fyrre generationer af mine forfædre råber, at min gæld skal betales.
De ville til Edo. Rejsen er arrangeret.
Mine mænd eskorterer processionen.
Deres shogun vil blive skuffet, når vi to kommer ind.
Sådan her gik en rigtig procession til. "Kavalkaden bestod af hundredvis."
"Den strakte sig langs vejen som en enorm silkedrage."
Og vi bliver to mænd og en hest. Hvis vi får fat i en hest.
Her er gaverne, de tog med til Edo.
"Kasser fulde af elfenben. Udsmykkede sværd og skjolde."
Jeg gad vide om han vil have en foldekniv.
"Delikatesser sprøde som luft..."
Vi har vel flæsk og brød tilbage...
"Malerier fra to store kunstnere."
Det ligner vel præsident Pierce? Det kostede 51.
"Porcelænskrukker med den fineste sake."
Der slår vi dem. God, gammel hjemmebrændt whisky.
Det var nok det hele. - Det håber jeg.
Så tager vi af sted som silkedragen. Hvor er Okichi?
Shimodas folk gør det for dig. Du kommer stolt til Edo.
Shimodas folk havde tænkt på alt.
Harris begyndte sin rejse som en stor mand og en stor leder.
Deres eskorte, mr. Harris. Som lovet. Vi ses i Edo.
Vi slog vi lejr for sidste gang nær Edo.
Deres Excellence.
På vor shoguns vegne hilser jeg jer velkommen til Edo.
Er de byens vogtere? - Ja. Mod onde ånder.
De lukker vel mig ind?
Deres krop, men ikke Deres sjæl, hvis den er ond.
I morgen, ved dragens time, bringer jeg Dem til vores shogun.
Nu, til Deres bolig.
Du godeste! - Drømmer vi, Henry?
Deres besøgsprogram, mr. Harris.
Første dag samles adel og gæster i den store sal.
Audiens med shogun. Gæsterne viser deres taknemlighed.
På den anden dag, i hanens time, en banket i din ære.
Tag hjem for at hvile. Vores shogun ønsker alle gode drømme.
Tredje dag, i tigerens time -
- holdes en bueskytteopvisning af fyrst Hotta.
Okichi, hvad er det her? - Deres varme bad.
De hjælper Dem af med tøjet.
Vent lige lidt! Tager de tøjet af mig?
En urgammel skik.
Næste dag kom Harris til den store sal.
I århundreder havde kun japanere fået lov til at se shogunhuset.
Deres Excellence. Jeg må takke Dem.
De skylder mig ikke noget, mr. Harris. Min gæld er betalt.
Nu er vi kvit.
Deres Højhed, jeg er pålagt-
af de Amerikas forenede staters præsident -
at ønske Dem godt helbred og velstand.
Deres Højhed, rådsmedlemmer...
Det er i skabelsens natur, at alle mennesker har naboer.
Om så deres hjem er i ørkenen, i bjergene eller midt i havet-
har de et eller andet sted en næste, en nabo -
som kan blive en ven.
På samme måde er det med nationer.
8000 km fra den anden side havet rækker Amerikas forenede stater-
jeres nabo, sin hånd ud til Japan.
Ikke en knytnæve fuld af vrede. Den holder ikke en truende kniv.
Den bærer ikke en hyklerisk handske. Det er mine landsmænds åbne hånd.
Som ikke kræver noget og ikke beder om særbehandling.
Den hånd vil bare alles bedste.
Og for alles bedste, beder vi jer om at rive den mur ned -
som i århundreder har adskilt Japan fra resten af verden.
Vi beder jer om at tage jeres plads i landenes broderskab -
med alt dets herlighed og alt dets ansvar.
Vær gode naboer, ikke bare med os, men med alle nationer af god vilje.
Tag imod det verden har at tilbyde og tilbyd den, hvad I har at give.
Lær af andre og undervis dem.
Hvis dette lyder godt har jeg fuldmagt fra min regering -
med denne nye aftale, til at love jer vores venskab i fredstid -
vores hjælp i nød og vores styrke i farens tid.
Hvor længe tror du, det tager dem at bestemme sig, Okichi?
Tre dage, måske fire.
Aftal højt hegn. Nogle heste lider ikke at hoppe.
"Lider ikke"? Kan ikke lide. Lyt ikke til Sams engelsk.
"Kan ikke lide". Tak.
Jeg hørte, at jeg vil blive udspurgt før rådet stemmer.
Hvad vil de spørge mig om, Okichi? - Måske underlige ting, men...
Sig sandheden.
Bare sige sandheden? - Det er altid det bedste.
Sådan er det også i Amerika.
I Amerika, er geishaer smukke?
Der er ingen geishaer i Amerika.
Ingen geishaer? - Nej, kun piger.
Konen på gaden går efter manden?
Nej, ikke ret tit.
Hvor går? - Ved hans side.
Ved siden? - Eller lidt foran.
Mand tillader det? - Han har til tider intet valg.
I Japan, anderledes mænd.
Nej, i Amerika, anderledes koner.
Banketten blev afholdt på den anden aften.
Adelens ansigter skjulte stærke og farlige følelser.
Nogen holdt med Harris. Nogen gjorde ikke.
Nogen hadede ham og alle andre indtrængere på Japans jord.
De har set jeres krigsskib. Er jeres fiskerbåde lige så store?
Nej.
Er krig vigtigere for jer end at fiske? - Nej.
Mr. Harris, vi har ikke haft krig i vort land i 200 år.
Hvor mange krige har I haft i vest?
For mange. Men en del af dem blev udkæmpet for friheden.
Du taler om frihed, men tager jeres skibe ikke til Afrika -
hvor de tager sorte mænd og fører dem tilbage som slaver.
Ja, jeg beklager, at det er sandt.
Men mange i mit land er klar til at dø for at stoppe den ondskab.
Den kommer ikke til at være længe.
Intet land kan forstå et andet. Det er bedst for Japan at forblive adskilt.
Kun gennem forståelse kan verden gøre fremskridt.
Han spørger om, hvad der menes med fremskridt.
Sig, at det kan betyde flere ting.
Der iblandt ikke at behøve at dræbe pigebørn i hungerperioder.
Besøgsprogrammet fortsatte.
I dag red bueskytter, som de har gjort i tusind år.
Har I bueskytter i Amerika? - På en måde. Vestpå.
Vores lande virker til at have meget til fælles.
Ja, jeg har bestemt mig for at støtte Dem, mr. Harris.
Det glæder mig at høre fyrst Hotta sige det.
Et strå må bøje sig i vinden. - Jeg håber, de andre også siger det.
Desværre er vi uenige, men hvis den indflydelsesrige fyrst Shijo -
slutter sig til mig, går afstemningen vores vej.
Tror du, han vil gøre det? - Ja, han er en meget klog mand.
Shijo er blevet myrdet.
Stakkels mand. Det var ham, der spurgte, hvad fremskridt er.
Jeg kunne have sagt "ikke at blive myrdet på grund af uenigheder".
Deres Excellence.
Mr. Harris, som den, der førte Dem hertil -
beder jeg Dem om at forlade Edo straks og vende tilbage til Shimoda.
Hvorfor? - For Deres skyld og vores.
Deres aftale vil aldrig blive accepteret. Det vil kun medføre vold.
Shijo er død. Han var en god, gammel mand. Det var en ond gerning.
Familier går imod familier og ven mod ven.
Skal vi rives i stykker?
Jeg sagde, at der er mænd her, der kæmper til døden for de gamle skikke.
Er De stadig en af dem? - Mr. Harris, De forstår ikke.
I Japan tilhører vi ikke os selv. Vi tilhører vores familier.
Vi skylder dem fuldstændig lydighed.
Tag af sted, mr. Harris, før den lydighed vendes imod Dem.
Beslutningen skulle tages.
Dem, der var for aftalen åbnede sine vifter.
Alle omkring bordet stemte.
Hotta så flere åbne end lukkede vifter.
Shijos død blev et tilbageslag for modstanderne.
Det var lykkedes for Harris.
- Arigato. - Vær... så god?
Præcis! Du kan jo, Okichi.
Skål for Dem, min herre! Tillykke.
Tak, Henry. Og skål for dig. Uden dig havde det været umuligt.
Nej da.
Du var forskellen mellem at være døvstum eller kunne høre og tale.
Og skål for Okichi.
Hvis milde glød var lygten, der ledte mig.
Tak, Harris. - Må den lygte altid lede mig.
Skål for Okichi!
Mens vi fejrede det, planlagde Tamuras klan en tragisk dåd.
Med kløvet hjerte tog Tamura imod det ceremonielle sværd-
- og bøjede sig for sin skæbne.
Inden han sagde, hvad han ville -
- fik Tamura mig til at sværge ham fuldstændig lydighed.
Og så sagde han det. Harris skulle dø.
Jeg var tvunget til at adlyde ham.
Jeg havde intet valg.
Smukt, Okichi. Så smukt.
Du må være træt. Få dig noget søvn...
Okichi, du ved, jeg skal rejse tilbage til USA, når aftalen er på plads.
Men kun en kort tid. Jeg kommer tilbage til dig, Okichi.
Og så vil vi aldrig skilles igen.
Jeg har så meget mere af Japan at se.
Byer og templer og du skal vise mig det hele.
Bjergene er smukke om vinteren. - Sneen er meget dyb.
Der er varme kilder at bade i? - Ja.
Så må vi tage op i bjergene, når jeg kommer tilbage.
Ja, bjergene!
Finde en sø og bygge et hus ved den. Ingen naboer.
Jeg er træt af naboer. Træt af folk og politik.
Et hus med skråt tag, bare du og jeg.
Ville du blive lykkelig i sådan et hus, Okichi?
Der står skrevet: "Lykkelig er den kvinde -"
"- der står op om morgenen for at koge sin mands ris."
Lykkelig er hendes mand.
Du må hellere sove nu. Jeg slukker lyset.
Ok, sluk lyset.
Godnat, Okichi. - Godnat, Harris.
Du får dit liv tilbage!
Får mit liv tilbage? Hvad mener han?
Hvad mener han, Okichi? - Han kom her for at dræbe dig.
Hvad stoppede ham? Gjorde du?
Når det sværd er trukket, skal det smage blod.
Han vil begå selvmord.
Tamura havde fejlet.
Da han mødte Harris, kunne han ikke dræbe ham.
Han vanærede sig selv og sine forfædre.
For en samurai betød det kun en ting: Døden.
Et liv med dig ville være blevet en ren glæde, Harris.
Men en glæde købt med min brudte ed og min herre Tamuras død.
Jeg har svigtet mit folk. Jeg må tage af sted.
Det er mine forfædres skik. Deres tro.
Og hvis jeg overhovedet skal kunne leve, må jeg leve efter den tro.
Okichi?
Hvor er Okichi?
Hvor er hun? - Hun er taget af sted.
Hvorhen? - Hun efterlod det her til Dem.
En kam symboliserer afsked.
Spejlet står for sjælen.
Hun efterlod sin sjæl hos Dem. - Jeg må finde hende.
Nej, mr. Harris. De vil aldrig finde hende.
Hun havde sine grunde. Symbolerne betyder, at hun aldrig vender tilbage.
Da han kom for at underskrive aftalen, var gaderne fulde -
- af folk, som ville hylde ham.
Så blev han en del af vores historie og forlod mit syn.
Men han forlod aldrig mit hjerte.